Religiozita na Slovensku a v európskom rámci
Ján Bunčák
Katedra sociológie FF UK a Sociologický ústav SAV, Bratislava

	Postavenie cirkvi v spoločnosti sa spolu s otázkou, ako ľudia chápu a prežívajú náboženskú vieru, stalo hneď po roku 1989 dôležitou témou verejnej diskusie. Od za-čiatku bolo celkom zrejmé, že po páde štátneho socializmu sa okrem politického režimu a ekonomického systému musí zmeniť aj sociálne poznanie a spolu s ním interpretácia a legitimizácia javov a udalostí každodenného života. Ide o zmenu v oblasti, ktorú D. Bell pri analytickom delení spoločnosti vyčlenil popri technoeko-nomickej štruktúre a politickom systéme ako kultúru. (Bell, D., 1999, s. 37) Práve na toto Bellovo delenie spoločnosti nadviazal M. Novak, keď charakterizoval morálno-kultúrny systém ”demokratického kapitalizmu”. Podľa neho je demokratický kapitalizmus spoločenský poriadok založený na pluralizme, slobodnom podnikaní a najmä na morálnej vízii, ktorá je ”v zásadnom súlade s kresťanským a židovským chápaním ľudského života”. (Novak, M., 1992, s. 66)
	Spoločnosť štátneho socializmu mala tri základné znaky: komunistický politický režim, ekonomický systém založený na direktívnom plánovaní a morálno-kultúrny systém, ktorého základ tvoril historickomaterialistický triedny svetonázor. Historický materializmus sa plne zhodoval s M. Novakom v tom, že kresťanské a židovské chá-panie ľudského života - náboženský svetonázor - vyhovuje a zodpovedá kapitalizmu, ale nie reálnemu socializmu. ”Likvidáciou posledného vykorisťovateľského systému, poslednej triedno-antagonistickej spoločnosti, kapitalizmu, zaniknú aj všetky formy náboženskej ideológie.” (Sirácky, A., 1952, s. 8) ”Perspektívy a miera ďalšej živo-taschopnosti náboženstva závisia, pravdaže, predovšetkým od toho, či ”seku-larizovaný” život bude schopný vytvoriť skutočne slobodný ľudský život kolektívny i vnútorný: akékoľvek nové jednostrannosti a fetišizácie (napr. ekonomistická či inte-lektuálska dezinterpretácia marxizmu) nepriamo umožňujú nové oživenie nábo-ženstva.” (Machovcová, M., 1970, s. 263)
	Odmietanie náboženstva a náboženskej viery nebolo otázkou politickej dôvery či nedôvery k cirkevným inštitúciám a veriacim, ale problémom akceptovania odlišnej svetonázorovej koncepcie a uznávania cudzej, reakčnej autority. Dôvod, prečo komu-nistická ideológia tak dôsledne odmietala náboženstvo a náboženskú vieru, najlepšie vysvetľuje pojem ”symbolické univerzum”, ako ho zaviedli P. L. Berger a T. Luck-mann. Symbolické univerzá sú podľa nich ”komplexy teoretických tradícií, ktoré integrujú rôzne oblasti významov a sprostredkúvajú inštitucionálny poriadok ako sym-bolický celok”. (Berger, P. L. - Luckmann, T., 1983, s. 155) ”Symbolické univerzum môžeme chápať ako základ všetkých spoločensky objektivizovaných a subjektívne reálnych významov. Ako udalosti vystupujúce v rámci tohto univerza vnímame celú historickú spoločnosť a celú biografiu jedinca. Čo je osobitne dôležité, symbolické univerzum zahrňuje aj hraničné situácie v živote jedinca (hraničné, teda prekračujúce realitu každodenného života v spoločnosti).” (Berger, P. L. - Luckmann, T., 1983, s. 156) Podľa autorov tohto pojmu je ich poňatie ”symbolického univerza” veľmi blíz-ke Durkheimovmu ”náboženstvu”.
	Symbolické univerzá umožňujú ľuďom chápať reálny svet a jeho udalosti tak, že majú vzájomne komunikovateľný význam, dajú sa vysvetliť a zároveň vysvetľujú a zdôvodňujú iné skutočnosti. Symbolické univerzum legitimizuje aj význam takých udalostí, ktoré nezažívame každodenne. Súčasťou realizácie projektu komunistickej spoločnosti bolo konštruovanie vlastného symbolického univerza a mocenské za-bezpečovanie jeho monopolného postavenia. Náboženstvo, v prípade Slovenska kresťanstvo a jeho symbolické univerzum, bolo pre komunizmus zbytočným konkurentom. Nepotreboval ho ani na zdôvodnenie seba samého, lebo sa legitimizoval pomocou vlastného komplexu teoretických tradícií. Často sa poukazuje na to, že na komunizmus môžeme nazerať aj ako na špecifické náboženstvo. Pojem symbolické univerzum dovoľuje priamo označiť dôvod, prečo komunizmus môžeme chápať aj ako určitý typ náboženstva. Pokúšal sa totiž stať tým, čím je podľa P. L. Bergera nábo-ženstvo - formou legitimizácie, zdôvodnenia ľudskej každodennosti.
	Sociologickej teórii, sociológii náboženstva a morálky priniesla zmena po páde komunistického režimu množstvo otázok súvisiacich so smerom a rýchlosťou zmien v morálno-kultúrnom systéme spoločnosti. V centre je problém plurality morálno-kultúrnych systémov, ich koexistencie a integrácie v rámci národnoštátnych útvarov a nadnárodných zoskupení. Pýtame sa, aký obsah a štruktúru má postkomunistický hodnotový a morálny systém, či predstavuje samostatný typ charakteristický pre post-komunistické krajiny, je iný ako systémy v krajinách s rovnakou kultúrnou tradíciou, ktoré však neprešli skúsenosťou štátneho socializmu. Môžeme sa tiež domnievať, že priestor vyprázdnený po rozpade komunistického hodnotového a morálneho systému spontánne zaplňuje pôvodný, tradičný kultúrny obsah alebo naopak, že sa v ňom neobmedzene šíria hodnoty a morálne predstavy importované spoločne so súčasným liberálnym chápaním trhu, slobodného podnikania a pluralitnej demokracie.
	Keď skúmame zmeny v morálno-hodnotovom systéme spoločnosti, musíme sús-trediť pozornosť na náboženstvo a religiozitu. Religiozita, tento najčastejšie použí-vaný pojem sociológie náboženstva, označuje subjektívnu stránku náboženstva, teda náboženské cítenie, postoje a správanie jednotlivcov. (Pozri Velký sociologický slovník, 1996, Encyklopedia socjologii, 3. Oficyna Naukowa, Warszawa 2000) Ako uvádza W. Pawluczuk v poľskej sociologickej encyklopédii, ”základnou otázkou pri sociologickom skúmaní religiozity sú tzv. parametre religiozity. V Poľsku sa pou-žívajú parametre katolíckej religiozity podľa Piwowarského:
- Celkový vzťah k viere. Je to sebadeklarácia za veriaceho alebo neveriaceho a ozna-čenie subjektívneho stupňa viery.
- Náboženské poznatky. Respondentom sa kladú otázky, ktoré merajú znalosť cirkev-ných dogiem, osobitne dogmy Svätej trojice, zmŕtvychstania, osudov duše po smrti, významu sviatostí a pod.
- Náboženská ideológia. Týka sa viery v náboženské dogmy, osobitne viery v Boha, Svätú trojicu, Kristovu božskosť, stvorenie sveta Bohom, panenstvo Panny Márie, telesné zmŕtvychvstanie, pravdivosť Biblie.
- Náboženská prax. Skúma sa účasť na omši, účasť na prijímaní, dodržiavanie pôstu a náboženských zvykov, prijímanie kňazskej koledy atď.
- Náboženské spoločenstvo. Zisťuje sa pocit príslušnosti k farnosti, správanie v kos-tole počas omše, záujem o dianie vo farnosti, názory na úlohy cirkvi, potreba kon-taktov s kňazom, hodnotenie kňaza.
- Náboženská morálka. Tento parameter sa niekedy nazýva konzekvenčným. Ide o to, aké následky v živote ľudí vyvoláva viera a príslušnosť k cirkvi. Respondenti majú morálne ohodnotiť rôzne činy, najmä také, ktoré súvisia s rodinou a erotickým živo-tom.
	V sociológii náboženstva sa často rozlišuje medzi religiozitou a cirkevnosťou, ktorá vyjadruje mieru zväzkov s cirkvou, kým religiozita môže mať aj mimocirkevný charakter. Religiozita osôb, ktoré vyznávajú len časť cirkevných dogiem, sa opisuje ako selektívna religiozita." (Pawluczuk, W., 2000, s. 293-294)
	Parametre či dimenzie religiozity odlišujú náboženskú sebadeklaráciu od emocio-nálnej, kognitívnej a behaviorálnej zložky a prípadne ich členia ešte podrobnejšie. Treba si tiež všimnúť, že vymedzenie religiozity je obsahovo spojené s náboženstvom a cirkevnou denomináciou. Piwowarského parametre religiozity sú normatívne určené z pohľadu katolíckej cirkvi. Kresťanská religiozita sa svojím obsahom odlišuje od iných náboženstiev a aj v rámci kresťanstva nie je obsah katolíckej religiozity totožný s protestantským obsahom. Môže to vyvolávať skreslenia pri posudzovaní celkovej úrovne religiozity v nábožensky zmiešaných regiónoch i pri medzinárodnom porov-návaní. Mnohorozmernosť religiozity spôsobuje, že snaha o jej súhrnné vyjadrenie vedie ku konštruovaniu rôznych typológií.
	Na viacrozmernosť religiozity poukázal aj komparatívny výskum Európsky systém hodnôt, ktorý sa uskutočnil v rokoch 1981 a 1990. Výsledky výskumu v 16 zá-padných krajinách ukázali, že popri deklarovanej náboženskej príslušnosti existuje niekoľko osobitných  dimenzií religiozity, takých, ako je vnútorná religiozita, náboženská ortodoxnosť, dôvera k cirkvi a zapojenie do života cirkvi. (Halman, L. - Vloet, A., 1994, s. 23-28) Na rozdiel od normatívne určených ide v tomto prípade o empiricky zistené dimenzie.

Slovenská religiozita v európskom a stredoeurópskom kontexte

	V priebehu uplynulých desiatich rokov sa na Slovensku uskutočnilo niekoľko výskumov religiozity. V prvom rade treba uviesť výskum Európsky systém hodnôt (EVS), ktorého organizátorom bola Univerzita v Tilburgu. V r. 1980-1991 sa usku-točnil v 16 západných krajinách. U nás po prvý raz v roku 1991 a po druhý raz v roku 1999. Druhý medzinárodný porovnávací výskum religiozity sa uskutočnil v roku 1998 v rámci projektu ISSP (International Social Survey Program). Všetky tieto tri výs-kumy sa realizovali metódou náhodného výberu na vzorke dospelého obyvateľstva vo veku 18 rokov a starších, pričom reprezentatívnosť výberu bola kontrolovaná podľa pohlavia, vekových kategórií, dosiahnutého vzdelania a veľkosti miesta bydliska respondentov. Veľkosť vzorky bola vo výskume ”EVS 1991” 1135 respondentov, vo výskume ”EVS 1999” 1331 a vo výskume ”ISSP Náboženstvo” 1284 respondentov. Vo všetkých výskumoch sa kládol veľký dôraz na formuláciu otázok a zabezpečenie zhody ich významu v národných variantoch dotazníka. Starostlivá metodologická príprava dáva záruku spoľahlivosti údajov. V záujme presnejšieho porovnania údajov v roku 1991 a 1999 používam procedúru váženia podľa pohlavia, veku a vzdelania, podľa časovo najbližších údajov Štatistického úradu SR. Uvádzam tiež údaje prevzaté z publikácie Boh po komunizme (Tomka, M. - Zulehner, P., 1999), ktoré pochádzajú z ich vlastného výskumu uskutočneného v roku 1998.
	Výsledky uvedených výskumov dovoľujú analyzovať slovenskú religiozitu v európskom rámci, ktorý vytvára medzinárodný projekt EVS a v stredoeurópskom kontexte, ako ho vymedzil výskum a publikácia Miklósa Tomku a Paula Zulehnera. Účastníci projektu EVS sa dohodli, že predbežne nebudú publikovať výsledky z roku 1999 iných ako vlastných krajín. Porovnávam preto iba údaje z roku 1991 a rozši-rujem ho o výsledky výskumu na Slovensku v roku 1999. Schému porovnávania som prevzal zo štúdie Selektívne religiózni (Marody, M., 1996), ktorá priamo nadväzuje na analytický koncept L. Halmana. Uvedené práce vymedzujú aj celkový kompa-ratívny rámec, v ktorom charakterizujem zvláštnosti slovenskej religiozity. Nie vždy si totiž uvedomujeme, že pozorovanie medzinárodného okolia slúži na vytvorenie referenčného rámca umožňujúceho pochopiť javy, s ktorými sa stretávame v našom domácom prostredí. Svoju sociálnu realitu interpretujeme v širšom referenčnom rámci už inde poznaného a interpretovaného sveta. Rovnako postupujú aj naši susedia, pre ktorých sme súčasťou ich referenčného rámca. Proces európskej integrácie prehlbuje túto potrebu a zdôvodňuje aj význam skúmania hodnotového systému v celoeuróp-skom rámci.
	Celkový vzťah k viere v stredoeurópskych transformujúcich sa krajinách v roku 1998 uvádza tabuľka č. 1. Tomka a Zulehner  rozdeľujú stredoeurópske krajiny do troch skupín:
a) katolícke krajiny s menšinou osôb bez vyznania (Poľsko, 89% rímskych katolíkov a 11% bez vyznania; Chorvátsko, 82% rímskych katolíkov a 16% bez vyznania; Litva, 66% rímskych katolíkov a 29% bez vyznania; Slovinsko, 62% rímskych katolíkov a 32% bez vyznania; Slovensko, 57% rímskych katolíkov, 28% bez vyznania a 10% protestantská menšina; Maďarsko, 42% rímskych katolíkov, 40% osôb bez vyznania a 15% protestantská menšina);
b) pravoslávne krajiny s inými náboženskými menšinami alebo významným podielom osôb bez vyznania (Rumunsko, 71% pravoslávnych, 12% protestantov a 9% rímskych katolíkov; Ukrajina, 22% pravoslávnych, 6% grékokatolíkov a 68% bez vyznania);
c) krajiny s väčšinou osôb bez vyznania (bývalá NDR v Nemecku, 74% osôb bez vyznania, 20% protestantská a 5% rímskokatolícka menšina; Česko, 73% osôb bez vyznania a 23% rímskokatolícka menšina). (Tomka, Zulehner, 1999, 11-12)

Tabuľka č. 1: Príslušnosť k cirkvi v stredoeurópskych krajinách

	Hlási sa k cirkvi	Rímsko-
katolíckej	Gécko-
katolíckej	Pravo-
slávna	Prote-stantská	Ostatné	Bez vyznania	pokrstení - nečlenovia	nepokrstení	pokrstení - vylúčení	neodpove-dali	
Rumunsko	96	9	1	71	12	4	4	2	0	0	2	
Poľsko	90	89	0	0	0	1	11	5	0	1	5	
Chorvátsko	84	82	0	1	0	1	16	10	5	0	1	
Slovensko	72	57	4	1	9	1	28	21	5	0	2	
Litva	71	66	0	2	1	2	29	23	3	1	2	
Slovinsko	65	62	0	1	0	2	35	23	7	1	4	
Maďarsko	60	42	1	0	15	2	40	29	7	1	3	
Ukrajina	32	1	6	22	0	2	68	55	11	0	2	
Česko	27	23	0	0	1	3	73	37	34	1	1	
Nemecko (NDR)	26	5	0	0	20	1	74	19	36	16	3	

Prameň: Tomka, Zulehner, 1999, s. 11

	V kontexte stredoeurópskych transformujúcich sa krajín tvorí Slovensko spoločne s Chorvátskom, Poľskom a Rumunskom skupinu krajín, ktoré si udržali vysokú úroveň a dlhodobú kontinuitu celkového pozitívneho vzťahu k náboženskej viere. K tejto skupine s podielom menej ako 30% ľudí bez vyznania sa pridružuje aj Litva. Najmä Chorvátsko, Litva a Poľsko sú krajiny, v ktorých náboženstvo plnilo osobitnú rolu pri formovaní a udržiavaní národnej identity. Katolicizmus Chorvátov a Litovcov má určite dôležitý význam pre ich vymedzovanie voči pravoslávnym Srbom, Ukrajincom a Rusom. Na druhej strane, keby sme považovali náboženstvo hlavne za inštrumentálnu súčasť určitej národnej identity, spochybnili by sme tým definičnú podstatu náboženstva, ktorou je vzťah k transcendentnu či svätosti a univerzálny charakter kresťanstva. V situácii nacionálneho konfliktu niekoľko rokov po vojne má vysoký podiel veriacich v Chorvátsku skôr tragický význam. Podľa M. Tomku ”rôzne etnické skupiny si osvojili rôzne náboženské viery. ... Je to známy prípad Poľska. Existujú však paralely vo väčšine ostatných krajín. Nemecká diaspóra v Maďarsku a Rumunsku prijala luteranizmus ako svoju vieru. Maďari považovali kalvinizmus za ”maďarské náboženstvo” na rozdiel od ”habsburského katolicizmu”. Československá národná cirkev  vznikla spolu s novým národným štátom. Rumuni zdôrazňovali pravoslávie ako ich náboženstvo. Srbi, Chorváti a Bosniaci sa neodlišujú jazykovo, ale svojimi pravoslávnymi, katolíckymi alebo moslimskými tradíciami.” (Tomka, M., 1998, s. 239)
	Druhou historickou danosťou, ktorá spája stredoeurópske krajiny, je skúsenosť s cirkevnou politikou komunistického režimu. Súčasťou komunistickej protiná-boženskej politiky bolo vylučovanie cirkví z verejného života, narúšanie ich organi-začnej štruktúry, obmedzovanie náboženského vyučovania a ďalšie represívne opatrenia zamerané proti ich nezávislosti. Takýmto všeobecným opatrením bolo aj zavedenie právnej a politickej rovnosti medzi veľkými "historickými" cirkvami a ma-lými denomináciami. Všetky cirkvi, bez ohľadu na ich historický a politický význam boli postavené na takú istú úroveň sociálnej bezvýznamnosti ako najmenšie legálne náboženské organizácie. Výsledkom tohto tlaku bolo prerušenie povedomia akej-koľvek súvislosti medzi cirkvou a náboženským životom na jednej a modernizačným napredovaním spoločnosti na druhej strane.
	Pred druhou svetovou vojnou boli tradičné stredoeurópske cirkvi významným aktérom modernizácie najmä v oblasti vzdelávania, sociálnej, zdravotnej starostlivosti a všeobecnej osvety, napr. v oblasti potláčania alkoholizmu, ale aj zavádzania moder-ných foriem organizácie verejného života. Na Slovensku zasahovalo toto pôsobenie aj do oblasti vzájomnej finančnej pomoci (budovanie fraternalistických organizácií), bankovníctva a družstevníctva. Spojenie medzi činnosťou cirkví a formovaním zá-kladov modernej spoločnosti je na Slovensku preukázateľné od polovice 18. storočia, teda od začiatkov osvietenstva a vzniku národného obrodenia. Zrušenie možnosti vykonávať rolu konzervatívneho aktéra sociálnej modernizácie postavilo veľké cirkvi v strednej Európe po druhej svetovej vojne do postavenia ochrancov tradičného ľudového náboženstva a elementárneho cirkevného učenia. Komunistický režim oslabil cirkvi a skomplikoval hľadanie ich miesta v súčasnej fáze modernizácie. ”Na inej rovine spôsobil časový posun vo vývine socio-kultúrnej úrovne religióznej a nereli-gióznej časti obyvateľstva. Tento posun sa stal jedným z najdôležitejších diferen-ciačných faktorov v politickej stratifikácii a verejnej diskusii o smerovaní postko-munistickej rekonštrukcie.” (Tomka, M., 1998, s. 237) Toto stanovisko sa zdôrazňuje vo všetkých transformujúcich sa stredoeurópskych krajinách s výnimkou Poľska. Z poľskej perspektívy sa vývoj po roku 1989 javí skôr ako všeobecné víťazstvo katolíckej cirkvi nad komunizmom.
	Pre vývin v minulých päťdesiatich rokoch sa zatiaľ nenašlo vhodné označenie. ”Koncept sekularizácie nevysvetľuje relatívne vysokú religiozitu v rokoch najväčšej perzekúcie bezprostredne po komunistickom prevrate, ani prekvapujúci náhly vzrast religiozity v 60. a 70. rokoch. Náboženské oživenie v 80. rokoch úplne protirečí všetkým prognózam založeným na teórii sekularizácie. Pochopenie náboženských zmien v období komunizmu a po ňom vyžaduje nové teoretické konštrukcie.” (Tomka, M., 1998, s. 237)
	Napriek podobným funkciám náboženstva pri podpore národnej identity a spoločnej skúsenosti s komunizmom existujú medzi stredoeurópskymi krajinami výrazné rozdiely v oblasti vzťahu k náboženstvu. Okrem rozdielov v deklarovanej náboženskej príslušnosti viacerí autori upozorňujú aj na rozdiely v štrukturálnom usporiadaní hodnôt súvisiacich s náboženskou vierou. Jeden z takýchto rozdielov znázorňuje graf č. 1, v ktorom je zachytené chápanie cirkvi na osi ”ohrozujúca - pomáhajúca” a na osi ”blízka - odcudzená”. V priestore definovanom týmito dvomi vlastnosťami je v jednom krajnom postavení bývalá NDR (východné Nemecko), kde sa cirkev posudzuje ako odcudzená a ohrozujúca a v druhom krajnom postavení je Rumunsko, kde ľudia mimoriadne silne chápu cirkev ako blízku a pomáhajúcu. Z nášho hľadiska je pozoruhodné, že chápanie cirkvi na Slovensku je z hľadiska týchto vlastností najbližšie jej chápaniu v Maďarsku a Poľsku.
	Podobne blízke je podľa uvedených autorov umiestnenie Slovenska a Poľska pri hodnotení spoločenskej úlohy cirkvi z hľadiska názoru na povinnosť vyjadrovať sa k verejným problémom a schopnosti dávať na ne odpoveď. Na mimoriadnu štruk-turálnu blízkosť usporiadania základných hodnotových orientácií v Maďarsku a na Slovensku upozorňujú tiež R. Inglehart a W. Baker. (Inglehart, R. - Baker, W., 2000, s. 19-48) Z hľadiska typu deklarovaného vzťahu k náboženskej viere sa Slovensko nachádza v blízkosti Poľska a Maďarska. Je to výrazne odlišný typ vzťahu k ná-boženstvu, aký je charakteristický pre Českú republiku.
	Celkový vzťah k viere v európskych krajinách v roku 1990 a na Slovensku aj v roku 1999 uvádza tabuľka č. 2. Spomedzi krajín, ktoré sa v roku 1990 podieľali na výskume EVS, sa najviac ľudí hlásilo k cirkvi v Írskej republike. Zo stredoeurópskych krajín dosahovalo rovnakú úroveň deklarovanej príslušnosti k náboženstvu len Rumunsko v roku 1998 a Poľsko. Nad západoueurópskym priemerom, ktorý predsta-vovalo 79% obyvateľov hlásiacich sa k náboženstvu, sa umiestnili z katolíckych krajín okrem Írska Nemecko (západné), Španielsko, Taliansko a Portugalsko a z pro-testantských krajín Dánsko, Nórsko a Švédsko. Nižší ako priemerný podiel obyvateľov deklarujúcich príslušnosť k náboženstvu bol zo skúmaních krajín v Bel-gicku, Francúzsku, Veľkej Británii a Holandsku.

Graf č. 1: Cirkev: ohrozujúca - pomáhajúca a blízka - odcudzená

Prameň: Tomka, Zulehner, 1999, 15

	Z porovnania vyplýva, že spolu s Poľskom a Rumunskom je Slovensko z hľadiska príslušnosti k cirkvi bližšie západoeurópskym ako k iným stredoeurópskym transfor-mujúcim sa  krajinám. V roku 1999 bol podiel ľudí hlásiacich sa k náboženstvu na Slovensku tesne pod úrovňou západoeurópskeho priemeru z roku 1991.
	Medzi rokmi 1991 a 1999 vzrástol na Slovensku podiel osôb hlásiacich sa k ná-boženstvu zo 71 na 77%. Ako vyplýva z tabuľky č. 3, rast zaznamenala evanjelická cirkev a. v., gréckokatolícka cirkev a malé nekresťanské cirkvi. Za rastom malých a menších cirkví môžeme hľadať pôsobenie dvoch faktorov. Prvým je pomalší návrat ich potenciálnych členov, pokrstených, ale náboženstvo nepraktizujúcich ľudí k dekla-rovaniu svojej tradičnej a po rodičoch zdedenej príslušnosti. Druhým faktorom môže byť znovuobjavená fascinácia najmä mladých ľudí teplom spoločenstva a emocio-nalitou malých cirkví. Konvertiti z generácie, ktorá bola vychovaná v období komu-nistickej vlády, sú presvedčení, že ”pravé” náboženstvo je vecou rýdzo individuálneho rozhodnutia. Náboženstvo je pre nich niečo, čo osobne zažili pri svojej konverzii. Na tento fakt poukazuje napríklad diplomová práca M. Tížika, obhájená na bratislav-skej Katedre sociológie FF UK. (Tížik, M., 1998)

Tabuľka č. 2: Príslušnosť k cirkvi v európskych krajinách

	Hlási sa k cirkvi	Hlási sa ku katolíckej cirkvi	
	1990-1991	1999	1990-1991	1999	
Poľsko	96		94		
Írsko	96		93		
Dánsko	92		1		
Nórsko	90		1		
Nemecko (západné)	89		45		
Španielsko	86		85		
Taliansko	85		83		
Švédsko	81		0		
Portugalsko	79		77		
Slovensko	71	77	58	59	
Belgicko	70		67		
Francúzsko	62		58		
Veľká Británia	57		10		
Holandsko	51		29		
Česko	40		35		
Západoeurópsky priemer	79		68		

Prameň: Marody, 1996 a EVS 1999

Tabuľka č. 3: Príslušnosť k náboženským vyznaniam na Slovensku

Cirkev	1991	1999	
Rímskokatolícka	58	59	
Evanjelická a.v.	7	9	
Gréckokatolícka	3	5	
Iné kresťanské	2	2	
Pravoslávna	1	1	
Iné	0	1	
Neuvádza, žiadna	29	23	

Prameň: EVS 1991 a EVS 1999

	V rokoch 1991-1999 vzrástol o približne rovnaký počet (zo 69 na 77%) aj podiel ľudí, ktorí sa považujú za veriacich. Na Slovensku pozorujeme po roku 1989 celkový obrat klímy z protináboženskej k pronáboženskej a návrat k akceptácii náboženskej viery ako sociálnej normy. Je príznačné, že pri sebadeklarovaní za veriacich alebo neveriacich sa v týchto rokoch znížil najmä podiel nerozhodnutých, v otázke viery ľahostajných ľudí, kým podiel neveriacich a presvedčených ateistov zostal spolu približne rovnaký. Na zmenu celkovej náboženskej klímy na Slovensku poukazuje aj demonštrovaná pronáboženská orientácia novej politickej elity. Nápadný je obrat v sebaštylizovaní politikov a verejných činiteľov, bývalých členov a funkcionárov komunistickej strany, ktorí sa na verejnosti spravidla predstavujú ako ľudia, ktorí vždy verili a svoj pozitívny vzťah k cirkvi len z donútenia skrývali. Možno dokonca vysloviť hypotézu, že zdôrazňovanie osobnej kresťanskej orientácie, podobne ako zdôrazňovanie osobnej národnej príslušnosti a etnicity sa po roku 1989 stalo jedným z často používaných prostriedkov na ochranu ohrozenej prestíže. Z týchto dôvodov považujem zmenu náboženskej orientácie nerozhodnutých a ľahostajných na veriacich predovšetkým za prejav sociálnej konformity.

Tabuľka č. 4: Považujú sa za:

	1991	1999	
Veriacich	69	77	
Neveriacich	16	13	
Presvedčených ateistov	3	4	
Nevedia	12	6	

Prameň: EVS 1991 a EVS 1999

	Sociálne konformné konanie je nástrojom socializácie, osvojovania si noriem nového symbolického univerza. V rovnakej miere ako na Slovensku pribudlo od roku 1991 do roku 1999 veriacich, zvýšil sa aj podiel ľudí, pre ktorých je Boh v živote dôležitý. Dôležitosť Boha v živote sme vo výskume EVS merali na desaťbodovej stupnici od 1 (vôbec nie je dôležitý) po 10 (veľmi dôležitý). Podiel ľudí, ktorí posudzovali dôležitosť Boha v ich živote známkou 8, 9 alebo 10, vzrástol zo 41% na 49%. Zvýšilo sa aj priemerné hodnotenie dôležitosti Boha v živote celej populácie, v roku 1991 ju respondenti hodnotili zaokrúhlene známkou 6 a v roku 1999 známkou 7.

Vnútorná religiozita

	Keď pokračujeme od analýzy deklarovanej príslušnosti k cirkvi k analýze subjek-tívneho prežívania viery, dotýkame sa vnútornej, predovšetkým emocionálnej dimenzie religiozity. Za jej ukazovatele budeme považovať priznávanie sa k viere, subjektívny pocit dôležitosti Boha v osobnom živote, predstavu o Bohu - predmete viery, schopnosť získavať z náboženskej viery pohodu a silu, ako aj existenciu chvíľ pre modlitby, meditovanie či rozjímanie. V tabuľke č. 4 je uvedený počet ľudí, ktorí sa priznali k náboženskej viere. Hodnotenie dôležitosti Boha som opísal. Aspoň niekedy sa v roku 1991 modlilo 62% a v roku 1999 až 66% opýtaných. Prostred-níctvom náboženstva získavalo pohodu a silu 54% a v roku 1999 64% respondentov. Predstavy o Bohu, ktoré existujú na Slovensku (tabuľka č. 5), hovoria v prospech hypotézy o konformite ako príčine zvyšovania podielu osôb hlásiacich sa k ná-boženstvu. Podiel ľudí, ktorí veria v osobného Boha, zostal na rovnakej úrovni. Pre porovnanie, v roku 1991 verilo v osobného Boha 77% Poliakov, čo je v porovnaní so Slovenskom viac ako dvojnásobok. (Marody, M., 1996, s. 236)

Tabuľka č. 5: Ktorý z nasledujúcich výrokov je najbližší tomu, v čo veríte?

	1991	1999	
Existuje Boh ako osoba	36	35	
Existuje niečo ako duch alebo životná sila	28	41	
Neviem, čo si o tom mám myslieť	21	14	
Nemyslím si, že existuje niečo ako duch, Boh alebo životná sila	16	10	

Prameň: EVS 1991 a EVS 1999

	Odpovede na uvedené otázky môžeme použiť na skonštruovanie indexu nábožen-skej angažovanosti, v rámci ktorého prihlásenie sa k náboženstvu nemusí znamenať, že respondent je zároveň nábožensky založený, náboženské založenie ešte neznamená vieru v Boha ako osobu, veľký význam Boha v osobnom živote alebo to, že sa nábo-ženská viera stáva zdrojom pohody a sily. Faktorová analýza odpovedí na týchto päť otázok potvrdzuje existenciu spoločného faktora, ktorý nazývame ”vnútornou religiozitou”. (Tabuľka č. 6) Tento faktor možno charakterizovať aj ako pozitívnu náboženskú emocionálnu orientovanosť. Na Slovensku v roku 1991 vysvetľuje 77,2% variancie a v roku 1999 73,8% variancie odpovedí na uvedené otázky. Najdôležitejším prvkom v takto chápanej vnútornej religiozite je vysoké subjektívne hodnotenie dôle-žitosti Boha v osobnom živote.

Tabuľka č. 6: Vnútorná religiozita (faktorové záťaže)

Odpoveď na otázku	Záťaž	
Boh je v živote dôležitý	0,922	
Prostredníctvom náboženstva získava pohodu a silu	0,879	
Venuje sa modlitbám, meditovaniu alebo rozjímaniu	0,864	
Verí v existenciu Boha ako osoby	0,842	
Považuje sa za veriaceho bez ohľadu, či chodí do kostola	0,833	

Prameň: EVS 1991 a EVS 1999
	Jednoduchá škála skonštruovaná z uvedených otázok, ktorá nadobúda hodnotu 0 až 5 (súčet pozitívnych odpovedí na každú otázku), dovoľuje odhadnúť podiel osôb, odlišujúcich sa mierou vnútornej religiozity. V tabuľke č. 7 uvádzam počet kladných odpovedí v troch skupinách, katolíkov, protestantov a osôb bez vyznania v oboch sle-dovaných rokoch a pre porovnanie výsledky dosiahnuté v Poľsku v roku 1991. Podľa tejto stupnice vnútornej religiozity existuje výrazný rozdiel medzi katolíkmi, u kto-rých je najvyššia miera emocionálnej náboženskej orientácie, protestantmi a osobami bez vyznania, medzi ktorými sa vyskytuje iba ojedinelo. Zaujímavá je tiež relatívna stabilita vnútornej religiozity pri porovnaní rokov 1991 a 1999, zvýšenie podielu katolíkov, ktorí dali štyri kladné odpovede a protestantov s nižším počtom kladných odpovedí. Môže to svedčiť o charaktere zvýšenia religiozity na Slovensku. Zvýšenie podielu členov cirkví sa dosiahlo tak, že k cirkvi sa prihlásilo viac osôb s nižšou alebo nízkou mierou vnútornej, emocionálne podloženej religiozity. Treba si tiež všimnúť, že vysoká úroveň vnútornej religiozity, teda akceptácia všetkých piatich odpovedí, ktoré tvoria opisovanú dimenziu, vystupuje v Poľsku dvojnásobne častejšie ako na Slovensku. Na Slovensku je tiež oveľa vyšší podiel ľudí, ktorí nedali ani na jednu z týchto otázok kladnú odpoveď.

Tabuľka č. 7: Prirodzená stupnica vnútornej religiozity

	Počet kladných odpovedí na päť otázok (v %)	
	0	1	2	3	4	5	
Slovensko 1991	Katolíci	5	11	14	13	22	34	
	Protestanti	10	10	12	13	22	31	
	Bez vyznania	77	15	4	1	2	1	
Slovensko 1999	Katolíci	4	10	11	12	29	34	
	Protestanti	9	16	13	17	21	25	
	Bez vyznania	7	17	9	3	3	1	
Poľsko 1990				10	10	16	56	

Prameň: Marody, 1996 a EVS 1999

	Charakteristickou črtou poľskej a slovenskej religiozity je v porovnaní so západ-nou Európou častejšia účasť na bohoslužbách, hoci aj Poliakov z tohto hľadiska výrazne predstihujú Íri. V iných katolíckych krajinách je tento ukazovateľ dvoj-násobne a v protestantských trojnásobne nižší ako v Poľsku. (Marody, M., 1996, s. 237)

Tabuľka č. 8: Účasť na bohoslužbách

	Každý týždeň alebo častejšie	Raz za mesiac	Na hlavné cirkevné sviatky	Raz do roka alebo zriedkavejšie	Nikdy	
Poľsko 1990	66	18	8	5	3	
Slovensko 1999	41	9	14	13	23	
Slovensko 1991	32	9	16	16	27	
Západná Európa	24	10	16	18	33	

Prameň: Marody, 1996, EVS 1991 a EVS 1999

	Na Slovensku účasť na bohoslužbách v porovnaní s rokom 1991 výrazne vzrástla a zvýšenie podielu osôb, ktoré chodia na bohoslužby pravidelne každý týždeň alebo častejšie, predstavuje 9%, to znamená, že kopíruje celkové zvýšenie podielu osôb, ktoré sa hlásia k náboženstvu. Účasť na bohoslužbách je zároveň základným ukazo-vateľom náboženskej praxe, behaviorálnej dimenzie religiozity.

Spätosť s cirkvou

	Ďalšou významnou dimenziou religiozity je účasť na živote náboženského spoločenstva, teda osobnej spätosti s cirkvou. Na jej meranie používame kategorizáciu respondentov do štyroch skupín. Do prvej, ktorú podľa L. Halmana nazývame ľudia cirkvi, boli zaradené všetky osoby, ktoré pozitívne odpovedali na otázku o členstve v cirkvi, chodia do kostola najmenej raz za mesiac a zároveň patria do náboženských a cirkevných organizácií, alebo pre ne niečo urobili. Do druhej kategórie boli zaradené osoby, ktoré spĺňajú prvé dve podmienky, ale neprihlásili sa k členstvu alebo dobrovoľnej činnosti pre cirkevné a náboženské organizácie. Nazývame ich pasívnymi členmi cirkvi. Tretiu kategóriu tvoria marginálni členovia cirkvi, ktorí sa hlásia k niektorej cirkvi, ale do kostola chodia len na významnejšie sviatky, raz do roka, zriedkavejšie alebo nikdy a ani nie sú aktívni v náboženských a cirkevných organi-záciách.  Napokon piata kategória - bývalí členovia cirkvi, ktorí sa v súčasnosti nehlásia k žiadnemu náboženstvu, ale hlásili sa k nemu v minulosti.
	Ako vyplýva z takto skonštruovanej stupnice, dominujúcou skupinou sú na Slovensku pasívni členovia cirkvi (38%), na druhom mieste sa umiestňujú marginálni členovia (27%), na treťom mieste bývalí členovia (24%) a až na štvrtom mieste ľudia cirkvi (11%), ktorí sa aktívne podieľajú na jej činnosti. Porovnanie s údajmi z iných európskych krajín ukazuje, že náš model religiozity sa z hľadiska fungovania cirkevného spoločenstva umiestnil v blízkosti nemeckého, poľského a portugalského. K portugalskému sa dokonca blíži aj veľkosťou podielu ľudí, ktorí sa nehlásia k žiadnemu náboženstvu. V tomto porovnaní katolícke krajiny viditeľne zaostávajú za väčšinou protestantských krajín. Najviac ľudí cirkvi je v USA, kde podiel tejto kategórie dosahuje 41%.
Tabuľka č. 9: Inštitucionálna spätosť s cirkvou v európskych krajinách

Krajina	Ľudia cirkvi	Pasívni členovia	Marginálni členovia	Bývalí členovia
a nečlenovia	
Holandsko	23	6	21	50	
Írsko	14	73	9	4	
V. Británia	13	9	35	42	
Nemecko (západné)	12	22	56	11	
Poľsko	11	72	13	3	
Slovensko 1991	5	36	30	29	
Slovensko 1999	11	38	27	24	
Portugalsko	9	32	32	28	
Belgicko	9	21	38	32	
Taliansko	8	44	33	15	
Nórsko	8	4	78	10	
Španielsko	5	38	44	13	
Francúzsko	5	12	45	38	
Švédsko	4	6	71	19	
Dánsko	3	7	81	9	

Prameň: Marody, 1996 a EVS 1999

	Aj na Slovensku sme v tejto dimenzii religiozity zistili rozdiely medzi katolíckym a protestantským modelom účasti na cirkevnom živote. (Tabuľka č. 10) Porovnanie podielu ľudí cirkvi, pasívnych a marginálnych členov medzi veriacimi katolíkmi a protestantmi ukazuje, že už v roku 1991 bol v protestantských cirkvách vyšší podiel ľudí cirkvi ako medzi katolíkmi a tento rozdiel sa v roku 1999 ešte prehĺbil. Na Slovensku teda vedľa seba existujú dva modely účasti na živote cirkvi, katolícky a protestantský. Protestantský model vedie k polarizácii medzi aktívnym jadrom, ktoré tvoria ľudia cirkvi a zázemím zloženým z marginálnych členov. Cirkevné spoločenstvo protestantov má teda vo väčšej miere charakter dobrovoľnej organizácie ako cirkevné spoločenstvo katolíkov. Cirkevné spoločenstvo katolíkov na rozdiel od protestantského vo väčšej miere pripúšťa abstraktnú duchovnú účasť na viere.
	Inú formu účasti na náboženskom spoločenstve predstavujú príležitostné náboženské obrady. (Tabuľka č. 11) Dôležitosť náboženských obradov sprevádzajúcich narodenie, manželstvo a smrť zaraďuje Slovensko k obyvateľom západoeuróp-skych krajín. Postoje obyvateľov Slovenska sú v týchto otázkach veľmi rozdielne od postojov obyvateľov Českej republiky, ale sú menej pronáboženské ako postoje Poliakov, kde majú tieto udalosti náboženský význam pre viac ako 90% opýtaných. Najvyšší  význam, podobne ako v celej západnej Európe, sa na Slovensku pripisuje náboženskému obradu pri príležitosti smrti a je pozoruhodné, že dokonca prevyšuje podiel osôb, ktoré sa hlásia k náboženstvu.

Tabuľka č. 10: Inštitucionálna spätosť s cirkvou na Slovensku: katolíci
a protestanti

	1991	1999	
	Katolíci	Protestanti	Katolíci	Protestanti	
Ľudia cirkvi	16	20	20	30	
Pasívni členovia	42	25	47	20	
Marginálni členovia	42	55	33	50	

Prameň: EVS 1991a EVS 1999

Tabuľka č. 11: Význam náboženských obradov pri udalostiach

Krajina	Narodenie	Sobáš	Smrť	
Poľsko	94	95	93	
Írsko	94	94	97	
Slovensko 1991	77	74	79	
Slovensko 1999	77	75	78	
Západná Európa	72	75	81	
Francúzsko	65	68	73	
Česko	44	43	52	

Prameň: Marody, 1996 a EVS 1999

	Podobný záver vyplýva z porovnania frekvencie modlenia. (Tabuľka č. 12) Na Slovensku sa podľa odpovedí respondentov vo výskumoch EVS vlastne nikdy nemodlia len ľudia, ktorí sa nehlásia k náboženstvu a väčšina tých, ktorí sa k nábo-ženstvu hlásia, sa modlí často. Z úzkeho vzťahu medzi deklaráciou náboženskej príslušnosti, uznávaním významu náboženských obradov a uvádzanou frekvenciu modlenia v rokoch 1991 a 1999 môžeme usudzovať, že respondenti  sa snažia odpo-veďami na tieto otázky upraviť svoj imidž tak, aby bol v súlade so všeobecným očakávaním. Ľudia, ktorí sa na Slovensku považujú za veriacich, sa domnievajú, že z tohto faktu vyplýva predovšetkým povinnosť uznávať dôležitosť cirkevných obradov pri rozhodujúcich životných udalostiach, chodiť do kostola a často sa modliť. Možno si klásť otázku, aké trvalé je práve toto spojenie, či je rovnako charakteristické aj v iných krajinách a aké sú tendencie v jeho vývine. Podľa výsledkov prieskumu v roku 1999 sa členovia cirkví na Slovensku modlili spolu s Írmi a Poliakmi najčastejšie v Európe. Na Slovensku členovia cirkví považujú časté modlenie (denne a niekoľko-krát týždenne) za dôležitejšie ako každotýždennú návštevu bohoslužieb. Každý týždeň a častejšie navštevovalo bohoslužby 40,5% respondentov. Pomer osôb, ktoré sa často modlia a ktoré každý týždeň a častejšie navštevujú bohoslužby, je na Slovensku obrátený ako v Poľsku, kde členovia cirkvi považujú pravidelnú návštevu bohoslužieb za dôležitejšiu ako časté modlenie. (Porovnaj s údajmi v tabuľke č. 8)

Tabuľka č. 12: Ako často sa ľudia modlia

Krajina	často	nikdy	
Poľsko	53	4	
Írsko	49	5	
Slovensko 1999	49	22	
Slovensko 1991	33	28	
Francúzsko	12	46	

Prameň: Marody, 1996 a EVS 1999

	Výsledky výskumov ukazujú, že práve náboženské obrady pri rozhodujúcich životných udalostiach (náboženské obrady prechodu) považujú ľudia na Slovensku tak isto ako v celej Európe za jednu z najdôležitejších služieb, ktoré poskytuje cirkev. Na Slovensku a podľa dostupných údajov aj v Poľsku a Írsku sa k nim pridružujú nedeľné bohoslužby a účasť na nich. Obrady a bohoslužby prinášajú do rytmu života rozmer výnimočnosti a sviatku. Podobne ako v Poľsku a v iných krajinách aj na Slovensku pozorujeme ”chápanie cirkvi ako inštitúcie služieb, ktorá uspokojuje individuálne potreby veriacich”. (Marody, M., 1996, s. 240) 
	K podobnému poznatku vedú aj názory na kompetentnosť cirkvi. (Tabuľka č. 13) Cirkev je podľa názoru respondentov v roku 1991 i 1999 kompetentná hlavne pri uspokojovaní duchovných potrieb. S týmto názorom sa zhodujú všetci alebo takmer všetci, ktorí sa hlásia k náboženstvu a kompetencia cirkvi v tejto oblasti stúpla rovnako ako počet jej členov. Výrazne nižšia je na Slovensku kompetencia cirkvi pri poskytovaní odpovede na morálne problémy jednotlivca a problémy rodinného života. Aj v roku 1999 považuje v týchto oblastiach cirkev za kompetentnú iba o málo viac ako 50% respondentov. Cirkev na Slovensku ľudia len výnimočne považujú za kom-petentnú pri riešení aktuálnych sociálnych problémov.
	Rôzne podoby spätosti s cirkvou a očakávania, ktoré s ňou ľudia spájajú, nazna-čujú, že aj na Slovensku prebehli a stále prebiehajú zmeny v chápaní charakteru a funkcií náboženstva. Súčasná religiozita je selektívna a individualizovaná. Má viacero podôb podmienených náboženskou príslušnosťou a náboženstvu sa vyčleňuje vlastné osobitné miesto vo významovom svete človeka.

Tabuľka č. 13: Názor na kompetentnosť cirkvi na Slovensku

Myslíte si, že vaša cirkev (alebo cirkvi) na Slovensku dáva primeranú odpoveď na:		1991	1999	
Morálne problémy a potreby jednotlivca	áno	47	55	
	nie	27	26	
	nevie	26	19	
Problémy rodinného života	áno	46	53	
	nie	32	30	
	nevie	22	17	
Duchovné potreby ľudí	áno	62	72	
	nie	17	14	
	nevie	21	14	
Sociálne problémy, ktoré v súčasnosti trápia SR	áno	22	22	
	nie	49	52	
	nevie	28	26	

Prameň: EVS 1991 a EVS 1999

Súhrnná nábožensko-sociologická typológia religiozity

	Nábožensko-sociologická typológia, ktorú používame, vychádza zo spôsobu chápania a prežívania náboženskej viery a miery integrácie ľudí so svojou cirkvou. Rozpracovali ju J. Dantine, W. Dantine, T. Krobath a H. Ungar. Typológia rozlišuje:
- Cirkevne náboženský typ. Predstavujú ho nábožensky veriaci a v cirkvi integrovaní ľudia, ktorí svoju vieru prežívajú v zhode s učením cirkvi, ktorej sú členmi.
- Tradične náboženský typ. Tvoria ho menej nábožensky veriaci ľudia, ktorí sú v cirkvi integrovaní prostredníctvom tradičných motívov. Charakteristickým základom ich viery je presvedčenie, že takí boli aj ich predkovia a názor, že "vždy to bolo tak".
- Liberálne náboženský typ. Tvoria ho málo náboženskí a vo svojej cirkvi slabo integrovaní ľudia, ktorí sú často "otvorení" iným svetonázorovým orientáciám a via-cerým cirkevným spoločenstvám.
- Nábožensky ľahostajní sú ľudia bez náboženskej viery, ktorí nie sú ani cirkevne integrovaní - náboženská viera aj cirkev je im prakticky ľahostajná a k cirkvi sa hlásia len zo zvyku alebo z iných dôvodov.
- Nenáboženský typ predstavujú ľudia, ktorí sa otvorene dištancujú od náboženskej viery a akejkoľvek cirkvi, svetonázorovo sú presvedčení ateisti. (Dantine, J. - Dan-tine, W. - Krobath, T. - Ungar, H., 1995, s. 27-36)
	Do takto vymedzených náboženských typov sme zaradili ľudí na základe analýzy výsledkov výskumu ISSP - Náboženstvo, 1998. Pomocou faktorovej analýzy sme zisti-li maximálne a minimálne hranice hodnôt odpovedí a vypočítali sme príslušné indexy, čo nám dovolilo zaradiť ľudí do skupín, ktorých postoje a výpovede o vykonávaných činnostiach sa zhodovali s deduktívne predpokladaným náboženským typom. Na vytvorenie takýchto  indexov sme použili odpovede na tri skupiny otázok. Prvú skupinu tvoria ukazovatele emocionálneho prežívania náboženskej viery a náboženská sebadeklarácia. V druhej skupine sú ukazovatele zapojenia, integrácie do cirkevného spoločenstva. V tretej skupine sú indikátory akceptácie náboženského učenia kresťanských cirkví. Najčastejší spôsob, ako ľudia rôznych náboženských typov  chápu náboženskú vieru a ako sú spojení so svojou cirkvou, uvádzame v tabuľke č. 14.

Tabuľka č. 14: Náboženský typ (Modálna, najčastejšia odpoveď)

	Nenáboženský	Nábožensky ľahostajný	Liberálne náboženský	Tradične náboženský	Cirkevne náboženský	
	(16,0%)	(19,3%)	(16,4%)	(29,2%)	(19,2%)	
Viera v Boha	neverí a nikdy neveril	neverí, ale predtým veril	teraz verí, ale neveril	verí a vždy veril	verí a vždy veril	
Vzťah k Bohu	neverí v Boha	verí vo vyššiu moc	niekedy verí, niekedy nie	verí bez pochybností	verí bez pochybností	
Náboženské založenie	skôr nenáboženský	ambivalentné	ambivalentné	skôr náboženský	silne náboženský	
Príslušnosť k cirkvi	nie	áno	áno	áno	áno	
Návšteva bohoslužieb	nikdy	zriedkavejšie	zriedkavejšie	každý týždeň a viac	každý týždeň a viac	
Návšteva iných cirkevných podujatí	nikdy	nikdy	nikdy	1-2 krát do roka	niekoľkokrát do roka	
Ako často sa modlí	nikdy	nikdy	niekoľkokrát do roka	denne	denne	
Názor na Bibliu	kniha legiend	kniha legiend	kniha legiend	slovo inšpirované Bohom	živé Božie slovo	
Boh sa osobne zaujíma o každého človeka	vôbec nesúhlasí	ambivalentné	ambivalentné	skôr súhlasí	úplne súhlasí	
Život má zmysel len preto, lebo Boh existuje	vôbec nesúhlasí	vôbec nesúhlasí	ambivalentné	skôr súhlasí	úplne súhlasí	
Verí v posmrtný život	vôbec nie	skôr nie	skôr áno	určite áno	určite áno	
Verí v nebo	vôbec nie	skôr nie	skôr nie	skôr áno	určite áno	
Verí v peklo	vôbec nie	vôbec nie	skôr nie	skôr áno	určite áno	
Verí v náboženské zázraky	vôbec nie	vôbec nie	skôr nie	skôr áno	určite áno	

Prameň: ISSP 1998

Sociálna charakteristika predstaviteľov náboženských typov

	Cirkevne náboženský typ tvoria z 2/3 ženy a priemerný vek cirkevne nábo-ženských ľudí  je 45,7 roka, čo je o 6,3 roka viac ako priemerný vek všetkých opýtaných, až 14% z nich je ovdovených. Podľa povolaní patria do cirkevne nábo-ženského typu predovšetkým dôchodcovia, zamestnanci strednej triedy a robotníci, ktorí sa sami zaraďujú do robotníckej, vyššej robotníckej alebo strednej triedy. Najčastejšie majú základné (25%) alebo úplné stredné vzdelanie a 22% z nich má úplné stredné vzdelanie s maturitou. Vysokoškolské vzdelanie má 5,7%. V obciach do 5000 obyvateľov býva 55% a v mestách nad 20000 obyvateľov 31% cirkevne náboženských ľudí. Mesačný príjem ich domácnosti bol v roku 1998 v priemere 13 000 Sk a čistý mesačný príjem respondenta je 5 211 Sk.
	Ako uvádzam v tabuľke č. 1, cirkevne náboženskí ľudia navštevujú bohoslužby každý týždeň a častejšie, aspoň niekoľkokrát do roka sa zúčastňujú aj na iných cirkevných podujatiach. Modlia sa každý deň. Biblia je pre nich najčastejšie živým Božím slovom, ktoré treba brať doslovne, slovo za slovom. Najčastejšie úplne súhlasia s názorom, že Boh sa osobne zaujíma o každého človeka, a s tým, že život má zmysel len preto, lebo Boh existuje. Určite veria v posmrtný život, nebo, peklo a náboženské zázraky.
	V detstve chodili každý týždeň do kostola (93%) a najčastejšie zastávajú názor, že len jedno náboženstvo má pravdu (40%). Nesúhlasia s názorom, že Slovensko by bolo lepšou krajinou, keby tu náboženstvo malo menší vplyv (73%). Domnievajú sa, že cirkvi majú primeranú moc (48%), alebo požadujú väčšiu moc cirkvi a nábo-ženských organizácií (37%). Väčšinou veria v existenciu vyššieho zmyslu života (58%). Najčastejšie súhlasia s názorom, že ľudia môžu urobiť len málo preto, aby zmenili priebeh svojho života (44%) a 17% nie je presvedčených o tom, že každý človek je tvorcom svojho osudu. Len 40%, teda najmenej spomedzi predstaviteľov všetkých náboženských typov si myslí, že život má zmysel len vtedy, keď mu ho človek dá sám.
	Tradične náboženský typ tvoria ľudia, medzi ktorými v malej miere prevažujú ženy (58%) a ich priemerný vek je 40,7 roka, teda len o 1,3 roka viac ako priemerný vek všetkých opýtaných. Ovdovených je 9,3% a je medzi nimi aj 4,8% rozvedených. Z hľadiska povolaní sú to robotníci, zamestnanci strednej triedy a dôchodcovia, ktorí sa sami zaraďujú do robotníckej, vyššej strednej a strednej triedy. Prevažujú medzi nimi ľudia s úplným stredným vzdelaním a s maturitou, vysokoškolské vzdelanie má 6,1%. V obciach do 5000 obyvateľov býva 47% a v mestách nad 20 000 obyvateľov 34%. Mesačný príjem domácnosti predstaviteľov tohto typu bol v roku 1998 v priemere 13300 a priemerný mesačný príjem respondenta je 5 667 Sk.
	Aj tradične náboženskí, podobne ako cirkevne náboženskí ľudia navštevujú bohoslužby každý týždeň a častejšie, ale zriedkavejšie, iba jeden až dvakrát do roka sa zúčastňujú aj iných cirkevných podujatí. Podobne ako cirkevne náboženskí, aj tradične náboženskí ľudia sa modlia každý deň. Bibliu však najčastejšie považujú za slovo inšpirované Bohom, a nie všetko v nej treba brať doslovne. Menej vyhranene sa prikláňajú k názoru, že Boh sa osobne zaujíma o každého človeka a k tomu, že život má zmysel len preto, lebo Boh existuje. Podobne ako cirkevne náboženskí veria v posmrtný život, ale nie úplne - iba skôr veria v nebo, peklo a náboženské zázraky.
	V detstve chodili do kostola každý týždeň alebo takmer každý týždeň (93%). Prevažuje medzi nimi názor, že každé náboženstvo hlása trochu pravdy, alebo že mnoho náboženstiev hlása základné pravdy a len 19% si myslí, že pravdu má len jedno náboženstvo. Podobne ako cirkevne náboženskí, ale v menšej miere sa domnievajú, že Slovensko by bolo lepšou krajinou, keby náboženstvo malo väčší vplyv (60%). Väčšina si myslí, že cirkvi a náboženské organizácie majú v súčasnosti primeranú moc (62%). Malú alebo skôr malú moc má cirkev iba podľa 14% konzervatívne náboženských. Väčšina z nich verí v existenciu vyššieho zmyslu života (56%). Súhlasia s názorom, že každý je tvorcom svojho osudu (65%) a len 13% o tom nie je presvedčených. S názorom, že ľudia môžu urobiť len málo preto, aby zmenili priebeh svojho života, súhlasí len 39% a 57% si myslí, že život má zmysel len vtedy, keď mu ho človek dá sám.
	Liberálne náboženský typ tvoria rovnomerne obe pohlavia, je medzi nimi 51,4% žien, čo zodpovedá celkovému podielu žien medzi opytovanými. Ich priemerný vek je 38,8 roka a približne zodpovedá priemernému veku všetkých opýtaných. Ovdovených je medzi liberálne náboženskými 6,7% a rozvedených, rovnako ako medzi konzervatívne náboženskými, 4,8%. Podľa povolania sú to najmä zamestnanci strednej triedy a robotníci. Sami sa zaraďujú do robotníckej alebo strednej triedy. Majú úplné stredné vzdelanie alebo stredoškolské vzdelanie s maturitou a je medzi nimi 8,6% ľudí s vysokoškolským vzdelaním. V obciach do 5000 obyvateľov býva 46% a v mestách nad 20 000 obyvateľov 40% liberálne náboženských. Čistý mesačný príjem v ich domácnosti bol v roku 1998 v priemere 14 400 Sk a priemerný čistý mesačný príjem respondenta je 6 551 Sk.
	Liberálne náboženskí ľudia najčastejšie navštevujú bohoslužby zriedkavejšie ako niekoľkokrát do roka a nikdy nechodia na žiadne iné cirkevné podujatia. Modlia sa len niekoľkokrát do roka. Najčastejšie zastávajú názor, že Biblia je starodávna kniha príbehov, legiend, histórie a morálnych ponaučení, ktoré zaznamenal človek. Otázka, či sa Boh osobne zaujíma o každého človeka, je im najčastejšie ľahostajná a najčastejšie je im ľahostajná aj otázka, či má život zmysel len preto, lebo Boh existuje. V otázke viery v posmrtný život sa prikláňajú k stanovisku, že "skôr veria", ale najčastejšie "skôr neveria" v nebo, peklo a náboženské zázraky.
	Liberálne náboženskí chodili v detstve do kostola najčastejšie každý týždeň alebo takmer každý týždeň (41%) alebo nepravidelne (35%) a 22% nikdy alebo iba ojedinelo. Výrazne medzi nimi prevažuje názor, že v každom náboženstve je trochu pravdy (60%).
	Liberálne náboženskí ľudia najčastejšie nemajú vyhranený názor na otázku, či by Slovensko bolo lepšou krajinou, keby u nás malo náboženstvo menší vplyv, pre 44% z nich je to ľahostajné, alebo nevedia, 27% súhlasí s takýmto názorom a naopak, 29% nesúhlasí s názorom, že Slovensko by bolo lepšou krajinou, keby tu náboženstvo malo menší vplyv. Väčšina, 54% zastáva názor, že cirkvi a náboženské organizácie majú u nás primeranú moc, pričom 27% považuje túto moc za viac-menej nadmernú a len 11% za nedostatočnú. Len menej ako polovica, 48% z nich sa domnieva, že existuje vyšší zmysel života a 37% je to ľahostajné, alebo nevedia zaujať stanovisko. Až 79% liberálne náboženských ľudí si myslí, že každý človek je tvorcom svojho osudu.
	Nábožensky ľahostajný typ tvoria takmer z 2/3 muži, len 36,7% spomedzi nábožensky ľahostajných sú ženy. Priemerný vek ľudí tohto typu je 35,4 roka, čo je o 4 roky menej ako priemerný vek všetkých opýtaných. Aj vzhľadom na vek je medzi nábožensky ľahostajnými iba 3,2% ovdovených, ale je medzi nimi o niečo vyšší po-diel (6%) rozvedených. Podľa povolania sú to najmä robotníci a zamestnanci a 11% je nezamestnaných. Sami sa zaraďujú do robotníckej alebo do strednej triedy. Majú úplné stredné vzdelanie alebo stredné vzdelanie s maturitou a 7,7% z nich tvoria ľudia s vysokoškolským vzdelaním. V obciach do 5 000 obyvateľov žije 42% a v mestách nad 20 000 obyvateľov 39%. Čistý mesačný príjem domácnosti bol v roku 1998 v priemere 14 100 Sk a čistý priemerný mesačný príjem respondenta je 6 343 Sk.
	Nábožensky ľahostajní ľudia najčastejšie navštevujú bohoslužby zriedkavejšie ako niekoľkokrát do roka a nikdy nechodia na žiadne iné cirkevné podujatia. Nikdy sa nemodlia. Najčastejšie zastávajú názor, že Biblia je starodávna kniha príbehov, legiend, histórie a morálnych ponaučení, ktoré zaznamenal človek. Otázka, či sa Boh osobne zaujíma o každého človeka, je im najčastejšie ľahostajná a vôbec nesúhlasia s názorom, že život má má zmysel len preto, lebo Boh existuje. V otázke viery v pos-mrtný život sa prikláňajú k stanovisku, že "skôr neveria", rovnako "skôr neveria" v nebo a už vôbec neveria v peklo a náboženské zázraky.
	V detstve väčšinou nechodili do kostola alebo veľmi zriedkavo (60%) a len 29% chodilo do kostola každý alebo takmer každý týždeň. Väčšinou (53%) zastávajú názor, že v každom náboženstve je trochu pravdy a až 23% nevie k tejto otázke zaujať stanovisko. Väčšina nábožensky ľahostajných ľudí nevie zaujať stanovisko k otázke, či by Slovensko bolo lepšou krajinou, keby tu náboženstvo malo menší vplyv (47%) a 32% súhlasí s týmto názorom a len 25% s ním nesúhlasí. Cirkvi a náboženské organizácie majú podľa nich nadmernú moc (43%) alebo podľa 42% primeranú moc. Vyšší zmysel života hľadá 39%, pričom 43% je táto otázka ľahostajná a 18% si myslí, že neexistuje žiadny vyšší zmysel života. Takmer všetci (82%) súhlasia s názorom, že každý je tvorcom svojho osudu.
	Nenáboženský typ tvoria o niečo častejšie muži, ženy sa na tomto type podieľajú 44%, je ich teda o 8% menej ako v celom súbore opýtaných. Priemerný vek nenáboženských ľudí je najnižší spomedzi všetkých typov - 35 rokov, čo je o 4,4 roka menej ako v celom súbore. Ovdovených je medzi nenáboženskými 7,3% a v porovnaní s ostatnými typmi je medzi nimi najviac rozvedených, 7,3%. Z profesionálneho hľadiska sú to najmä zamestnanci, robotníci, študenti a až 15,2% predstavujú nezamestnaní. Sami sa zaraďujú do strednej alebo robotníckej triedy, majú úplné stredné vzdelanie alebo úplné stredné vzdelanie s maturitou a 11,2% (najviac spomedzi všetkých typov) má vysokoškolské vzdelanie. V obciach do 5 000 obyvateľov žije iba 26% a v mes-tách nad 20 000 obyvateľov až 50% ľudí zaradených do tohto typu. Čistý mesačný príjem domácnosti bol v roku 1998 13500 Sk a priemerný čistý mesačný príjem respondenta je 6 145 Sk.
	Z hľadiska viery sú nenáboženskí ľudia presvedčení ateisti. Najčastejšie nikdy nenavštevujú bohoslužby a nikdy nechodia ani na iné cirkevné podujatia. Nikdy sa nemodlia. Biblia je podľa nich starodávna kniha príbehov, legiend, histórie a mo-rálnych ponaučení, ktoré zaznamenal človek. Vôbec nesúhlasia s názorom, že Boh sa osobne zaujíma o každého človeka, ani s názorom, že život má zmysel len preto, lebo Boh existuje. Vôbec neveria v posmrtný život, nebo, peklo a náboženské zázraky.
	Tri štvrtiny z nenáboženských ľudí v detstve nechodili do kostola. Viac ako polovica, 51% nevie zaujať stanovisko k otázke pravdivosti náboženstiev. Takmer polovica z nich (40%) súhlasí s názorom, že Slovensko by bolo lepšou krajinou, keby tu náboženstvo malo menší vplyv a 39% je táto otázka ľahostajná, alebo k nej nevedia zaujať stanovisko, iba 21% s takýmto názorom nesúhlasí. Cirkvi a náboženské organizácie majú podľa nich nadmernú moc (43%). Len 38% hľadá vyšší zmysel života, pričom 19% súhlasí s názorom, že neexistuje vyšší zmysel života. Prevažná väčšina (84%) si myslí, že každý je tvorcom svojho osudu.

Základné závery

	Nábožensko-sociologická typológia podľa J. Dantinea, W. Dantinea, T. Krobatha a H. Ungara dovoľuje rozdeliť obyvateľstvo Slovenska na dve takmer rovnako početné časti. V jednej časti sú cirkevne a tradične náboženskí a v druhej časti liberálne náboženskí, nábožensky ľahostajní a nenáboženskí ľudia. Vývin religiozity v rokoch 1991 – 1999 ukazuje, že sa zvyšoval najmä podiel nábožensky ľahostajných a liberálne náboženských ľudí. Potvrdzuje to hypotézu, že rast deklarovanej nábo-ženskej príslušnosti je hlavne výsledkom pôsobenia sociálnej konformity. Medzi deklarovanou náboženskou príslušnosťou na jednej strane a vnútornou religiozitou, inštitucionálnou spätosťou s cirkvou a uznávaním jej kompetentnosti v spoločenskom živote na druhej strane sú výrazné rozdiely. Početnosť respondentov v skupinách podľa analytických dimenzií religiozity nepriamo potvrdzuje túto tendenciu.
	Môžeme konštatovať, že pre Slovensko je charakteristický náboženský tradicio-nalizmus. Pre budúcnosť z toho vyplýva problém koexistencie tejto charakteristickej náboženskej orientácie s očakávanou sociálnou modernizáciou, ktorú prináša a v bu-dúcnosti prehĺbi proces európskej integrácie. Problém potenciálnych konfliktov medzi sociálnou modernizáciou a tradičnou religiozitou veľkej časti obyvateľstva, ktorý môžeme vcelku spoľahlivo identifikovať, je výzvou pre veľké inštitucionalizované cirkvi na Slovensku, aby pripravovali vlastnú stratégiu sociálnej modernizácie. Vývin v minulých desiatich rokoch sa preukázateľne uberal v smere od protináboženskej k pronáboženskej sociálnej klíme. Treba si však uvedomiť, že pokračovanie tejto tendencie nie je ničím zaručené. Túto tendenciu môže ohroziť práve nezvládnutie riešenia konfliktu medzi náboženským tradicionalizmom a sociálnou modernizáciou.

Ján Bunčák je odborným asistentom na Katedre sociológie Filozofickej fakulty UK v Bratislave a vedeckým pracovníkom v Sociologickom ústave SAV. Sociológiu študoval na Varšavskej univerzite (1971), hodnosť CSc. v sociológii získal na Socio-logickom ústave SAV (1996). Je autorom a spoluautorom viacerých publikácií, okrem iných Prognóza sociálneho rozvoja SSR do roku 2010 (1988), Slovensko na prelome tretieho tisícročia (1991), Politická zmena v spoločenskej rozprave (1996) a Stratégie a aktéri sociálnej transformácie a modernizácie v Českej a Slovenskej republike (1998).

LITERATÚRA

BELL, D., 1999: Kulturní rozpory kapitalismu. SLON, Praha.
BERGER, P. L. - LUCKMANN, T., 1983: Spoleczne tworzenie rzeczywistosci. (The Social Construction of Reality.) PIW, Warszawa.
DANTINE, J. - DANTINE, W. - KROBATH, T. - UNGAR, H., 1995: Evangelisch. Das Profil einer Konfession in Österreich. Evangelische Akademie Wien, Wien, s. 27-36.
Encyklopedia socjologii, 3. Oficyna Naukowa, Warszawa 2000.
HALMAN, L. - VLOET, A., 1994: Measuring and Comparing Values in 16 Countries of the Western World. Documentation of the European Values Study 1981-1990 in Europe and North America. Work and Organization Research Centre, Tilburg University.
INGLEHART, R. - BAKER, W., 2000: Modernization, cultural change, and the persistence of traditional values. American Sociological Review 65, 1, s. 19-48.
MACHOVCOVÁ, M., 1970: Náboženstvo. In: Sociologický slovník. Epocha, Bratislava.
MARODY, M., 1996: Selektywnie religijni. In: Marody, M. (ed.): Oswajanie rzeczywistosci. Miedzy realnym socjalizmem i realna demokracja. Instytut Studiów Spolecznych. Warszawa.
NOVAK, M., 1992: Duch demokratického kapitalismu. Občanský institut, Praha.
PAWLUCZUK, W., 2000: Religijnosc. In: Encyklopedia socjologii, 3. Oficyna Naukowa, Warszawa 2000.
SIRÁCKY, A., 1952: Pôvod prvotných ideológií. Bratislava.
TÍŽIK, M., 1998: Fungovanie neformálneho náboženského spoločenstva. Diplomová práca. Katedra sociológie FF UK, Bratislava.
TOMKA, M., 1998: Coping with persecution. Religious change in Communism and in post-Communist reconstruction in Central Europe. In: International Sociology 13, 2, s. 229-247.
TOMKA, M. - ZULEHNER, P. M., 1999: Gott nach dem Kommunismus. Religion in den Reformländer Ost(Mittel)Europas. Eine Studie des Pastoralen Forums. Wien.
Velký sociologický slovník. Karolinum, Praha 1996.

Relatívnosť  pojmu  veriaci

Pri používaní údajov o náboženskej príslušnosti občanov treba počítať s okolnosťami, ktoré do istej miery relativizujú výsledky prieskumu v otázke vierovyznania. Skutočnosť, že občan pri sčítaní ľudu vyjadruje svoj vzťah k niektorému vierovyznaniu, ešte neznamená, že sa zúčastňuje na náboženskom živote cirkvi alebo náboženskej spoločnosti. Touto problematikou sa zaoberá štúdia Evangelizace v České a Slovenské republice po odstranĕní marxistické filosofie, ktorú vypracovali Tom Houston, Richard Worthing-Davies a Roger Russell v rámci spoločného projektu s Britskou a zahraničnou biblickou spoločnosťou a Lausanským výborom pre evanjelizáciu sveta. Podľa tejto štúdie napríklad úprimnú vieru v Boha má len 50 % obyvateľov Slovenska (porovnaj 72,8 % veriacich na Slovensku podľa sčítania v roku 1991).
Skutočnosť, že osoby, ktoré sa prihlásili k určitému vierovyznaniu, nezúčastňujú sa  vždy  života svojej cirkvi či náboženskej spoločnosti, potvrdzuje i návštevnosť bohoslužieb. Podľa tejto štúdie navštevuje pravidelne bohoslužby 56% katolíkov a 44% protestantov. Zistenie, že 41 % obyvateľov nevlastní podľa prieskumu Bibliu., svedčí o tom, že nie všetci veriaci poznajú vieru, resp. obrady svojej cirkvi či náboženskej spoločnosti. Nie všetci, ktorí uviedli, že sú kresťania, veria v posmrtný život. Veľká časť veriacich nepozná obsah Biblie, resp. jej častí. 
Medzi občanmi  panovala v čase sčítania ľudu, domov a bytov v marci r. 1991 istá nedôvera, spôsobená zlými skúsenosťami s podobnými prieskumami v období socializmu u nás. Hlavnou príčinou tejto nedôvery  bol strach z možného falšovania alebo zneužívania údajov, ktoré občania poskytovali, resp. mali poskytnúť.
Po novembri 1989 nastalo obdobie silných spoločenských zmien, ktoré sa dotkli aj    oblasti náboženstva. Mnohí ľudia si začali obnovovať  svoj vzťah k tej ktorej cirkvi či náboženskej spoločnosti, keďže zo strachu pred postihom nežili životom veriaceho človeka, resp. verejne neprejavovali svoju vieru. Iní sa stali členmi mnohých cirkví a siekt, ktoré k nám prenikli zo zahraničia. Tieto procesy ešte stále prebiehajú a vyznačujú sa zložitosťou a nejednoznačnosťou. Možno predpokladať ďalšie zmeny v religióznej štruktúre obyvateľstva Slovenskej republiky.

Výskum verejnej mienky Štatistického úradu Slovenskej republiky a výpoveď občanov SR o svojej viere

Štatistický úrad Slovenskej republiky prezentoval v máji 1993 výskum verejnej mienky Postavenie cirkví a význam náboženskej viery v živote spoločnosti. Výskum bol realizovaný 1.-10.5.1993, základný súbor tvorilo 3 690 445 obyvateľov SR vo veku nad 18 rokov, t. j. 69,97 % z 5 274 335 všetkých obyvateľov SR podľa sčítania ľudu k 3.3.1991. Plánovaný počet rozhovorov bol 1 400. Na spracovanie bolo odovzdaných 1 257 dotazníkov, čo predstavuje návratnosť 89,8 %. V kapitole Religiozita slovenských občanov autori prezentovali výpovede respondentov o svojej osobe, o svojom individuálnom vzťahu k náboženstvu a viere, k cirkvi a o faktoroch, ktoré tento vzťah podmienili. Podľa výsledkov prieskumu sa v SR za nábožensky veriacich pokladá 57% občanov, za neveriacich 20%, za názorovo nevyhranených 23%. Percento veriacich je približne na úrovni roku 1991, avšak klesol podiel neveriacich a zvýšil sa podiel názorovo nevyhranených občanov.  Rozdiely medzi zistenými údajmi a výsledkami sčítania ľudu, domov a bytov 1991, podľa ktorých sa k náboženskému vyznaniu hlási na Slovensku až 73% obyvateľov, možno zdôvodniť jednak tým, že pri sčítaní nebolo možné uviesť názorovú nevyhranenosť a predovšetkým skutočnosťou, že obsah pojmu “osoba hlásiaca sa k náboženskému vyznaniu” nezodpovedá pojmu “veriaci”. Pri sčítaní mohla preto časť občanov považovať za určujúci krst. Nie všetci respondenti, ktorí sú pokrstení sa považujú za veriacich. Podľa údajov z výskumu sa 94% respondentov vyjadrilo, že sú pokrstení, avšak 17% z nich sa za nábožensky veriacich nepovažuje. V uvedenej kapitole respondentom zo skupiny veriacich občanov Slovenska položili otázku, prečo sa považujú za veriacich. Otázka bola otvorená. 47% respondentov odpovedalo : “Lebo verím v Boha, v učenie Krista.” 28% respondentov odpovedalo : “Bol som tak vychovaný.” 11% respondentov odpovedalo : “Lebo žijem podľa božích prikázaní,” 6% “lebo chodím do kostola na bohoslužby,” 5% “lebo som pokrstený,” 5% “viera mi dáva nádej, silu, uspokojenie, pocit istoty, odpustenie”, 4% “ lebo to cítim, je to v ľudskej prirodzenosti, človek nemôže žiť bez viery,” 1% “ verím cirkvi”, 1% “lebo sa modlím,” 3% dali inú odpoveď, 2% odpovedali “neviem”.  
V novembri 1995 prezentoval Štatistický úrad SR výskum Religiozita občanov Slovenska a názory na postavenie cirkvi v spoločnosti. Výskum bol realizovaný v dňoch 9.-21. októbra 1995 technikou štandardizovaného rozhovoru. Základný súbor tvorilo 3 842 608 obyvateľov SR vo veku 18 a viac rokov, t.j. 71,74% z 5 356 207 obyvateľov SR k 31. 12. 1994. Plánovaný počet rozhovorov bol 1400, na spracovanie bolo odovzdaných 1245 dotazníkov, návratnosť tak predstavovala 88,93%. Podľa získaných údajov je podiel dospelých obyvateľov hlásiacich sa k náboženskej viere 73%, skupinu osôb bez náboženského tvorilo 26% a inú odpoveď uviedlo 1% respondentov.